Šuštiakové súpravy, pestrofarebné saká, veľké magnetofóny, videopožičovne na každom kroku, záplava rôznych podvodníčkov a začínajúci organizovaný zločin. V divokých 90. rokoch sa odohráva príbeh Laca, údržbára v múzeu, ktorý sa kvôli svojej cholerickej povahe ocitne v nesprávnom čase na nesprávnom mieste a skončí na vozíku. Čiernu komédiu o nepravdepodobnom akčnom hrdinovi a jeho kolosálnej pomste, ale aj o medziľudských vzťahoch nakrútil režisér Jonáš Karásek.
![filmy, február](https://ipravda.sk/res/2023/01/28/thumbs/filmy-februar-stvorec.jpg)
Ako sa zrodila myšlienka filmu?
S prvotnou ideou nemám nič, to išlo mimo mňa. Ja som dostal do rúk až scenár, ktorý už bol v dosť komplexnej podobe. Páčil sa mi, ale aj tak sme nad ním ešte rok sedeli a dolaďovali ho. Upravili sme a doplnili veľa vecí, čo podporilo celkovú dynamiku filmu a jeho humor. Napríklad až neskôr vzniklo to, že rozprávačom celého príbehu je Róm, čo je pomerne netradičné a filmu to podľa mňa veľmi pomohlo.
Čím vás ten príbeh zaujal?
Vtipom a čistotou príbehu. Už len samotná pointa – pomsta vozičkára – je bizarná. Samotný námet sa mi veľmi páčil.
Vy si pamätáte divoké 90. roky? Zažili ste podobne absurdné situácie, ako sú vykreslené vo filme?
Pamätám si ich z pohľadu tínedžera a v tom veku som mafiu na uliciach až tak neregistroval. Registroval som však skinhedov, ktorí ma ako skejťáka naháňali po meste. Tento typ otvoreného rasizmu, ak to tak môžem nazvať, alebo nenávisti k akejkoľvek inakosti som zažil.
Film sa odohráva na viacerých miestach. Kde ste nakrúcali?
Scény v múzeu sme natáčali v Slovenskom národnom múzeu zo zadnej strany. Tam bývala kaviareň Múzejka, kde sme si vytvorili naše múzeum. Ako vonkajšok múzea nám poslúžila budova polície v Trnave, kde sme na námestí natáčali aj veľa exteriérových scén z okolia múzea. Lacov byt sme točili v Dúbravke, rómsku osadu v Tomášikove, a strieľačky a naháňačky v Rači v Rendeze. No a záverečná scéna vznikla v Divadle P. O. Hviezdoslava.
Pozrite si zábery a filmu a nakrúcania:Mali ste už na začiatku konkrétnu predstavu o hercoch alebo boli obsadení až postupne?
Priznám sa, že od začiatku som videl Oľgu Belešovú ako riaditeľku múzea. Ostatných sme postupne nachádzali, okrem Oľgy som nemal predobraz, kto by mohol hrať určitú postavu.
V záverečnej scéne v kaviarni sa v objavia aj Petra Polnišová, Lukáš Latinák, Michal Kubovčík a Tomáš Hudák.
Je to veľká frajerina dať si takýchto hercov iba do pozadia. (úsmev) A veľmi ma teší, že na to prikývli. Podľa mňa z toho mali zábavu, napriek tomu, že to bolo točené asi o štvrtej ráno. Kameraman Tomáš Juríček to síce krásne nasvietil, aby to vyzeralo ako denná scéna, ale bolo to náročné nočné natáčanie a napriek tomu súhlasili. Tomáš Hudák si kvôli filmu dokonca nechal pol roka rásť vlasy a nosil ich napriek posmechu okolia.
Do filmu ste obsadili aj Majka Spirita či Rytmusa. S akým zámerom?
O Majkovi Spiritovi sme sa bavili od začiatku. Bolo to jednoduché, lebo je bratom scenáristu Tomáša Dušičku. Mal mať inú úlohu, ale nakoniec to vyšlo takto. Rymus dostal vo filme viac priestoru a divákom sa bude jeho postava určite páčiť. Jeho neprajníkov možno poteší, ako vo filme skončí. (úsmev) Obsadili sme ich preto, lebo mám rád, keď sa z filmu stane svojím spôsobom spoločenská vec, keď má film presah a nie je to „len“ film. Myslím, že obsadenie týchto influencerov tomu pomôže.
Film prináša viaceré sprievodné prekvapenia. Záverečná pieseň Asal je rómskym prevedením legendárneho Úsmevu od Modusu, príbeh filmu vyjde aj ako komiks. Ako vznikli tieto nápady?
V tomto máme s Marošom (Hečkom, producentom filmu) podobný názor, že film treba uviesť do života aj rôznymi inými spôsobmi ako len premietaním v kine. Pieseň Asal si už žije na internete svojím životom, na YouTube to už má pol milióna videní.
Chceli ste od začiatku otvoriť vo filme aj tému o tom, ako sa ľuďom s fyzickým hendikepom žije v našej spoločnosti?
Od začiatku sme chceli, aby tam tento rozmer bol. Bavili sme sa s vozičkármi, čo sú pre nich problematické veci v bežnom živote a je tam celá sekvencia, ktorá sa práve tomuto venuje. Najprv sa Laco trápi doma, potom keď ide na vozíku prvýkrát do práce, v práci vidno, ako sú úplne bežné veci pre vozičkárov náročné a ako ani šikovný údržbár nevie veľa vecí urobiť, lebo k nim má obmedzený prístup. Náročná je aj taká banalita ako nastúpiť do výťahu, k čomu sa vracia aj katastrofická scéna na polícii, kde je špecifický typ výťahu paternoster. Myslím, že sme tomu venovali pomerne dosť veľa času.
Aké sú vaše očakávania?
Mám pocit, alebo už je to skôr presvedčenie, že film sa ľuďom páči. Mali sme niekoľko predpremiér a všade sa ľudia bavili a tlieskali. Otázkou zostáva, ako sa nám podarí zlomiť to, že v súčasnosti ľudia do kín veľmi nechodia.
Prečo by si mali prísť pozrieť Invalida?
V prvom rade, aby sa zabavili.
Ja som sa zabavila. Vo filme nie sú hluché miesta, nenudila som sa.
Snažím sa robiť filmy také výživné, aby som sa sa ani sám nenudil, lebo ich musím vidieť niekoľkokrát. Verím, že sa diváci nudiť nebudú.
Čo vnímate ako najdôležitejšie posolstvo filmu?
Je v ňom niekoľko pekných momentov napriek tomu, že film je dosť drsný. Oľga Belešová aj Helena Krajčiová povedali, že ich ten film nakoniec pohladil. Naozaj je tam veľmi pekná téma priateľstva alebo toho, ako treba v rodine urovnať vzťahy a ako je rodina pre život dôležitá. Napriek strieľačkám a akčným scénam sú tam aj takéto citlivé momenty.
Pozrite si trailer: